Wade Hampton III | |
![]() | |
USA | |
Katonai pályafutása | |
Csatái | amerikai polgárháború |
Született | 1818. március 28. Charleston, Dél-Karolina |
Elhunyt | 1902. április 11. Columbia, Dél-Karolina |
Sírhely | Trinity Episcopal Cathedral Cemetery |
Párt | Demokrata Párt |
Szülei | Wade Hampton II |
Házastársa | Margaret Preston |
Gyermekei | Sally Hampton |
Foglalkozás | ültetvényes, katona, politikus |
Iskolái | Dél-Karolinai Egyetem |
![]() | |
Wade Hampton III aláírása | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Wade Hampton III témájú médiaállományokat. |
Wade Hampton III (Charleston, 1818. március 28. – Columbia, 1902. április 11.) az Amerikai Egyesült Államok demokrata párti szenátora (Dél-Karolina, 1879–1891), az Amerikai polgárháború lovassági tábornoka. Gazdag ültetvényes családból származott, a háború kitörése előtt neki volt a legtöbb rabszolgája Dél-Karolinában. Ezzel párhuzamosan először képviselője volt Dél-Karolina állami törvényhozásának, majd később szenátorként vett részt a munkájában.
A polgárháborúban segített felfegyverezni a Hampton Légiót. A hadseregbe közlegényként lépett be, de hamarosan ezredesi beosztást kapott a gyalogságnál. Harcolt a manassasi győzelemnél, majd a Virginia-félszigeti hadjáratban. A Seven Pines-i ütközetben súlyos lábsebet kapott. Jeb Stuart vezérőrnagy felismerte Hamptonban a tehetséges lovassági parancsnokot és a Hétnapos csata utáni átszervezés során elérte, hogy Hamptont az ő egyik új lovasdandárjának a parancsnokának osszák be. Az Antietami csatában a dandár a hadállás bal szárnyát képezte. 1862 októberében Hampton dandárja részt vett chambersburgi portyán. 1862 súlyos éhínséggel átvészelt telén hozzájárult az Észak-virginiai hadsereg életben tartásához és folyamatos portyákkal táplálta a súlyos aszály okozta rossz termés után éhező hadsereget. A Brandy Station-i ütközetben visszaverte a határozatlan uniós támadást. Részt vett Jeb Stuart gettysburgi portyájában, melynek során többször is megütközött az uniós lovassággal. Július 3-án végül srapneltől szenvedett súlyos sebesülést a Keleti lovasmezőn. 1864. májusában harcolt a Vadon csatában és megakadályozta Sheridan lovasságának kitörését a rengetegből. Jeb Stuart halála után rangidősségénél fogva kiérdemelte a lovashadtest vezetését, de Lee tábornagy vonakodott kezébe adni a teljes lovassági haderőt. 1864. augusztusában a Trevillian Station-i ütközet győzelme után végre egyesíthette a lovashadtestet. Segítségükkel a déli csapatok augusztus végén győzelmet arattak a Második Reams Station-i ütközetben. Szeptember közepén Hampton végrehajtotta a Bifsztek portyát, mellyel kb. egy hónapra biztosította a hadsereg ellátását. 1864 novemberében a Boydton Plank Road-i ütközetben elesett fia a fronton és megsebesült másik fia is.
A polgárháborút követő Rekonstrukció vége felé megválasztották Dél-Karolina 77. kormányzójának, s hivatalát 1876-1879 között töltötte ki. Kormányzóvá választását súlyos erőszakos cselekmények között érte el, melyet a Red Shirts nevű paramilitáris csoport követett el a Demokrata Párt érdekében a választások megzavarásával és a néger szavazók megfélemlítésével. A Hamptonnal szövetséges Red Shirts paramilitáris csoportjának kihágásai hozzájárultak, hogy a Demokraták 1876-ban megszerezték a kormányzói posztot. Hampton kormányzói ideje alatt ért véget a Rekonstrukció Dél-Karolinában. Második terminusát egy baleset következtében nem tölthette be, ám helyette beválasztották az állam Szenátusába. 1891-ig maradt Dél-Karolina szenátora.